אם רוצים ,הכל אפשרי
סיפור תיעוד זה הועלה במסגרת הפעילות של "המרכז הקהילתי פאני קפלן", בבאר שבע. המרכז משלב מגוון רחב ביותר של פרויקטים קהילתיים ביניהם גם את תכנית 'הקשר הרב דורי' המשלבת בין הקשישים והילדים. במסגרת תכנית תהיל"ה, אשר התקיימה השנה תשע"ו, תועדו מקבץ של סיפורים מהחיים. מסר האישי בסיום כל סיפור חיים חותם אותו ומבטא את מסקנתה האישית של כל אחת מן הנשים לגבי מה באמת חשוב בחיים. אוסף סיפורים זה מהווה מעין הצצה חטופה לתוך עולמן העשיר של נשים אמיצות וחזקות. נשים שעברו דרך ארוכה, מהגולה לארץ ישראל, גדלו עם המדינה וגידלו בה ילדים ונכדים לתפארת. הסיפורים לא רק נוגעים ללב, אלא גם מכניסים בו רוח חיה והשראה להתמודדויות מול קשיים ולבחירה בטוב.
רקע:
בת 65. עיסוק מרכזי גננת
אמא לשלושה בנים ובת אחת. סבתא ל-12 נכדים ונכדות.
התגוררה באילת,
מתגוררת כיום בשכונה ד' בבאר שבע.
נולדתי בתוניס, בשנת 1950. כשהייתי בת שלושה חודשים בלבד הוריי החליטו לעלות לארץ, בעקבות פוגרומים קשים שהיו בתוניס. הורי עלו לארץ רק עם הבגדים שעליהם. בשנתיים הראשונות גרנו באוהל במושב גילת, היינו ישנים על האדמה – ההורים שלי ועשרת ילדיהם. החיים שם לא היה קלים, לא היו מים, היו אוגרים מי גשמים בחביות כדי להתקלח בהם וסוחבים מרחק קילומטרים אחדים דליים עם מי שתיה. לא היו שירותים, היה בור בשביל זה. החיים היו קשים, אבל יפים. היתה אהבת אדם לחברו, הייתה שמחה, היינו חוגגים בשיתוף חגים ושבתות כולם ביחד.
אחרי שנתיים בנו לנו חדר עם מקלחת ומטבח ושם התגוררנו 12 נפשות ולמרות העוני הקשה, הסתדרנו. הורי היו החלוצים של הארץ, אבא שלי עבד בסלילת כבישים. גדלנו בשנות הצנע, אני עבדתי מגיל 3 בכרם, היינו ממלאים ארגזים בענבים, קיבלנו מעט מאוד כסף על העבודה. אבא נפטר בגיל 47 ואמא נותרה עם עשרה ילדים, היא גידלה וחיתנה אותנו – הכל לבד.
בשנת 1971 התחלתי לעבוד בבית מלון באילת, שם הכרתי את בעלי, שהיה אז חייל בשריון ועברתי לגור אצל אמא שלו. בשנת 1974, אחרי מלחמת יום כיפור התחתנו ונשארנו לגור באילת. בהמשך עברנו לגור בבאר שבע.
כשבתי הייתה בת 6 וחצי היא נפגעה קשה בתאונת דרכים כשחצתה את הכביש. חודשיים וחצי שכבה בבית חולים ואמרו לנו שהיא לא תחיה. אני ובעלי הבטחנו שאם הקב"ה יחליט להשאיר אותה בחיים אנחנו נחזור בתשובה, וכך קרה ברוך השם. היום בו בתי התחתנה היה יום שמח במיוחד.
הילדים שלי גדלו בשכונה ד' וברוך השם יצאו מוצלחים כולם. קשה מאוד לגדל ילדים בשכונה ד'. הייתי רודפת אחריהם לראות איפה הם נמצאים ולוודא שכולם נכנסים הביתה בערב. גם כשהילד שלי היה בן 17 הכרחתי אותו להכנס לבית בערב. השכונה הזו הייתה פעם השכונה הכי טובה בבאר שבע.
כשהייתי קטנה לא אהבתי ללמוד, לכן הייתי אנאלפבתית. בגיל 40 החלטתי שאני רוצה ידע אישי, אני רוצה להחכים את עצמי ולא להיות בורה. רציתי לדעת לדבר, לענות, לקרוא ולכתוב ולעשות חשבון. בגיל 40, עם ילד בן חודשיים, עשיתי בגרויות. למדתי במתנ"ס לוין לבגרויות בהיסטוריה, ספרות, מזרח התיכון, אפילו השתתפתי בחידון של בן גוריון. בגיל 62 למדתי נהיגה ועברתי בטסט ה-12.
המסר שלי – רבי עקיבא התחיל ללמוד תורה בגיל 40 עם ילדים בכיתה א' ואני הלכתי בדרך שלו. הוא לא התייאש, אם הוא התחיל בגיל 40 אז גם אני יכולתי להתחיל בגיל 60. אנשים ייאשו אותי, צחקו עליי, עשיתי הרבה בלאגן בנהיגה, אבל אני יודעת שלאט לאט לומדים, תוך כדי נהיגה לומדים.
העשרה-
סיפור חיינו , תכנית תהיל"ה
מרכז קהילתי פאני קפלן
מובילות דבורה דוד ואסתי זכריה
תשע"ו 2016
מילון
רבי עקיבארבי עקיבא בן יוסף ( רבי עקיבא, לעתים נכתב רבי עקיבה) היה תנא ארצישראלי, מגדולי חכמי ישראל. על פי המסורת, חי בין השנים ג'תתי - ג'תתצ"ז (50 לספירה - 137 לספירה),[3] היה בן הדור השלישי של התנאים, והיה בר הפלוגתא של רבי ישמעאל ורבי טרפון ורבי יוחנן בן נורי ואחרים. רבי עקיבא היה מנהיגו הרוחני של מרד בר כוכבא, וישנן עדויות להשתתפות תלמידיו במרידה. רבי עקיבא הטביע את חותמו על הלכות רבות ועל ערכים במסורת ובחשיבה היהודית. הוא מוזכר בתלמוד הבבלי כ-1,500 פעמים. נחשב לסמל למסירות נפש על התורה. נהרג על קידוש השם כאחד מעשרת הרוגי מלכות. ויקיפדיה
ציטוטים
”"רבי עקיבא התחיל ללמוד תורה בגיל 40 עם ילדים בכיתה א' ואני הלכתי בדרך שלו"“![הקשר הרב דורי](https://www.ravdori.co.il/wp-content/themes/ravdori/images/general/logo-mail.jpg)